![](https://rozum.love/wp-content/uploads/2024/07/290.jpg)
Сповідь оратора
Дайджест бестселера Скотта Беркуна «Одкровення оратора».
Про поради досвідченого оратора тим, хто виступає публічно.
Скотт Беркун за свою кар’єру оратора провів сотні виступів. У своїй книжці «Одкровення оратора» він ділиться накопиченим досвідом і розповідає про те, що робити зі страхом виступів, як правильно підготуватися, на що насамперед звернути увагу у своєму виступі, що робити, якщо публіка налаштована вороже.
Зі словом «оратор» пов’язано багато стереотипів. Так, згадуючи оратора в когось виникне образ мудреця зі Стародавньої Греції, який виступає в амфітеатрі, хтось здригнеться, уявивши мотиваційних спікерів, які наслідують Тоні Роббінса, хтось згадає про нудні лекції в університеті, хтось — про популярні конференції TED. Проте всі ми тією чи іншою мірою оратори — ми спілкуємося, розповідаємо про свої ідеї колегам, друзям і близьким, багато хто проводить презентації та готує доповіді.
Заволодіти увагою інших людей дуже непросто, це справжня наука, і жоден хитрий прийом не гарантує, що вам вдасться це зробити. Однак є певні тактики, які допоможуть вам виступати краще.
Зміст дайджесту
1 Насамперед позбудьтеся перфекціоністського підходу2Хвилювання перед виступом — хороший знак3 Секрет успіху гарного виступу — серйозна підготовка4Оточення впливає на ваш виступ, і ви можете як поліпшити його, так і погіршити5Ваша аудиторія може багато чого пробачити, але вона навряд чи пробачить вам погану підготовку6Щоб утримувати увагу аудиторії, використовуйте спеціальні прийоми7Зворотний зв’язок неймовірно важливий, але чесний зворотний зв’язок отримати дуже складно8Якщо ви хочете навчити людей чогось, вам доведеться прийняти той сумний факт, що більшість ви нічому не навчите9Маленькі хитрощі дадуть вам перевагу на виступі10Завершальні коментаріНасамперед позбудьтеся перфекціоністського підходу
Виступи пов’язані з хвилюванням, і це цілком зрозуміло з еволюційного погляду — наш мозок трактує виступ перед іншими людьми як загрозу нашій безпеці. Однак ми погіршуємо становище своїм перфекціонізмом і егоцентризмом. Так, надмірна зацикленість на собі заважає зрозуміти, що ж у реальності хвилює вашу аудиторію. І найчастіше це одне просте запитання — коли ж нарешті закінчиться виступ. Так, справді, ми не здаємося такими важливими іншим людям, як самі собі. Тому немає особливого сенсу перейматися вашими помилками та недоліками — вони важливі тільки для вас, а ваших слухачів хвилюють зовсім інші питання.
Інша проблема — перфекціонізм — прагнення до досконалості, що доходить до абсурду. Оратор, схильний до перфекціонізму, буде переживати через будь-яку дрібницю, унаслідок чого відчуватиме сильне психологічне напруження, що завадить йому гідно виступити. Для гарного виступу потрібно відкинути ідеалістичний підхід і схильність до перфекціонізму. Автор зізнається, що щоразу, коли він стоїть перед аудиторією, він знає, що помилятиметься, і це цілком нормально. У розмовній мові ми робимо дуже багато помилок, постійно запинаємося, забуваємо слова, не закінчуємо думки, повторюємо фрази — й оточення терпиме до цього. Щобільше, безліч видатних ораторів робили дуже багато помилок навіть у промовах, які прославили їх. Вони не були досконалими. Автор наводить дані дослідження, яке показало, що людина робить помилку через кожні десять слів. Але в розмовній мові ми цього не помічаємо, концентруючись на сенсі слів. Якщо взяти невідредаговані версії промов такого визнаного оратора, як Вінстон Черчилль, то можна виявити в них безліч помилок. І це нормально. Люди поблажливі до помилок у мовленні.
Щоб виступати, вам не потрібно говорити ідеально. У багатьох публічних особистостей були проблеми, які, здавалося б, мали б перешкодити їм виступати публічно, але не завадили. Так, у Лінкольна був високий і тонкий голос, у Дарвіна й Черчилля були мовні дефекти. Проблеми з мовленням зовсім не завадили їм досягти висот у кар’єрі. Невміння ідеально говорити й наявність мовленнєвих дефектів не має бути перешкодою для виступів, як і виправданням для небажання виступати. Головні питання не в тому, наскільки ідеальною є ваша промова й наскільки гарно ви вмієте говорити, а в тому, чи зможете ви розповісти щось цікаве вашій аудиторії, чи зрозумілі ваші ідеї, чи є чіткою ваша позиція.
Відмовтеся від перфекціоністського підходу, дозвольте собі робити ляпи, визнайте неминучість помилок, не вимагайте від себе досконалості. Це допоможе вам знизити напругу перед вашим виступом. Змістіть фокус — важливо не те щоб ваша промова була ідеальною, у виступі важливим є зовсім інше — чи принесете ви користь вашій аудиторії, чи викличете в неї хоча б коротку мить осяяння, цікавість.
Другий важливий момент — те, як ви реагуєте на помилки. Якщо ви сприйматимете дрібні недоліки як трагедію, то привернете до них ще більше уваги й тим самим збільшите їхній масштаб. Якщо ви залишитеся незворушним або посмієтеся над ними, то ваша впевненість передасться і вашій аудиторії.
Часто оратори невірно реагують на свої помилки. Автор сам неодноразово стикався із цим. Так, на одному важливому виступі, до якого він добре підготувався, він ніяк не міг увійти в ритм і почав запинатися. Йому здавалося, що виступ був неймовірно жахливим, що це була катастрофа, але коли він подивився виступ у записі, він побачив, що він був цілком прийнятним, а зовсім не жахливим.
Багато ораторів переживають зовсім не про те, про що потрібно, вони сконцентровані тільки на собі, на тому, якими вони здадуться аудиторії. Сама по собі презентація — це одне, але набагато важливіше те, що ви зробили до неї: чи є у вас думка з теми, яка заслуговує на увагу, чи можете ви чітко сформулювати свою думку, чи можете ви пояснити її людям. Саме на цьому потрібно сконцентруватися насамперед.
Хвилювання перед виступом — хороший знак
Ви напевно чули, що страх перед публічними виступами посідає верхні сходинки в списках найстрашніших ситуацій і стоїть вище, ніж страх смерті. Це переконання — з розряду міських легенд, воно зовсім не тягне на якесь серйозне дослідження. Насправді люди, звісно, більше бояться смерті. Щобільше, ризик померти на виступі вищий у глядача, ніж в оратора, який зазвичай перебуває ближче до евакуаційних виходів.
Проте наш мозок сприймає виступ як ситуацію, що загрожує життю. Це відбувається на рівні інстинктів, і що-небудь вдіяти із цим ми не можемо. Так ми запрограмовані еволюцією: ми відчуваємо небезпеку, коли перебуваємо на великому відкритому просторі, де нам ніде сховатися, коли ми самі, коли перебуваємо перед великою групою людей, які на нас дивляться, коли ми без зброї. І хоча такі ситуації були загрозою для життя лише в далекому минулому, зараз наш мозок реагує так само як і тисячі років тому — виникає страх, наше становище говорить про те, що ми легка здобич.
Сам автор, попри 15-річний досвід публічних виступів, зізнається, що досі відчуває цей первісний страх перед виступами. Багато дуже відомих людей і публічних особистостей зізнавалися в тому ж страху, серед них: Арістотель, Ісаак Ньютон, Чарльз Дарвін, Вінстон Черчилль, Маргарет Тетчер, Марк Твен, Елвіс Преслі, Боно.
Повний текст цього та інших дайджестів книжок з тем #психології, #бізнесу, #здоров'я, #науки, #філософії, #саморозвитку доступні підписникам клубу “Rozum.Love” Повний текст цього та інших дайджестів книжок з тем #психології, #бізнесу, #здоров'я, #науки, #філософії, #саморозвитку доступні підписникам клубу “Rozum.Love”
Повний текст цього та інших дайджестів книжок з тем #психології, #бізнесу, #здоров'я, #науки, #філософії, #саморозвитку доступні підписникам клубу “Rozum.Love”
Переглянути коментарі (0) Підписатися на Telegram-канал